Здравей Каролинка.Попаднах случайно на статия за теб и ми хареса всичко което казваш и как го казваш.Нарочно пиша на моя език ( един вид помощ за усвояването му ) и не те поправям ако нещо не е съвсем както трябва граматически в говоримия или писмения ти български.Дори намирам това за забавно.
 Впечатлен съм, че си избрала България.Ще поясня защо.Имам роднини в Америка.Там са от 50-те години на миналия век.Сестра на майка ми, нейния съпруг и четирите им деца със техните семейства.Живеят в Калифорния и 2003-04г. бях там за почти три месеца.Няма да описвам преживяванията си там.Само ще спомена, че едната ми племенница ( niece ) е учителка по английски и се канеше като теб да преподава в чужбина.Беше решила в България, още повече че тук щеше да има роднини.За целта беше помолила баба си - моята леля - да я понаучи на български и беше се отказала, решавайки че е твърде труден.Така че поздравления за смелостта ти и за упоритостта в упражняването на нашия език.Между другото преди години в Сливен, където живеят родителите ми и сестра ми се бях запознал с една група мормони - деца от различни краища на САЩ.Та имаше едно хлапе, Дерек Олред се казваше - помня името му , което е странно за мен понеже съм физиономист ( а да видим ще разбереш ли тази дума ?) но не помня имена - което за две години научи езика до степен да използува типично български изрази. На въпроса How are you? отговаряше - "чат-пат", за нещо което не знае казваше "хабер си нямам", което е нещо от рода на "I have no clue"  и други от този сорт.Накрая преди да си замине говореше с нас само на български.Ние със сестра ми му говорехме на английски, той мискинина му с мискинин ( а това как ще си го преведеш ? ) отговаряше на български.Казвам това за да поощря българския ти, като се надявам да остане несъвършен за да е по-весело общуването с теб.
 Слагам блога ти в моите Bokmarks и ще го следя редовно.Хора като теб са като глътка чист въздух на място пълно със задушлив дим.